Franc Haucinger (Franz Hautzinger) 
kratka biogarafija

Zaobilazni putevi vode cesto do uzbudljivih mada nepredvidivih ciljeva. Franc Haucinger je isao dugim, krivinama bogatim zaobilaznicama i skretao u ne malo corsokaka, on ima za sobom godine bez muzickih aktivnosti bas kao i novi pocetak pun nade. Sve to, te pobede i porazi, te „Price od totalnog ponora do  iznudjenog individualizma”, kako ih je sam jednom opisao, ucinile su da Franc Haucinger sazri do izrazito snazne muzicke licnosti kakav je danas. Rodjenom 11. marta 1963. u Burgenlandu, mesto Sevinkel, koncert Hanibala Marvina Petersona (Hannibal Marvin Peterson) u dzez galeriji Niklsdorf znacio je „dozivljaj budjenja“ za mladog trubaca. Od 1981. do 1983. studirao je na odseku za dzez danasnjeg Umetnickog univerziteta u Gracu, dok ga paraliza usana nije prisilila na sestogodisnju potpunu pauzu od sviranja trube. 1986. seli se u Bec, od 1989. pocinje na sasvim sopstveni, neakademski nacin da istrazuje trubu kao instrument. Nasao je pristup krugu oko Kristofa Ceha (Christoph Cech) i Kristijana Milbahera (Christian Mühlbacher) svirao je u velikom bendu „Nouvelle Cuisine“ i u oktetu „Striped Roses“; 1993. sa saksofonistom Helgeom Hinteregerom (Helge Hinteregger) usvirani, po semplovanim kolazima svojstveni, CD „Zong of se Boboolink“ znacio je prvo sopstveno CD-izdanje. Godina 1995. donela je preko jednog desetomesecnog boravka u Londonu vazne podstreke i kontakte, izmedju ostalih sa Kenijem Vilerom (Kenny Wheeler), Henrijem Louterom (Henry Lowther), Dzonom Raselom(John Russell) i Stivom Noblom (Steve Noble), te podsticaje je Haucinger razradio na najrazlicitije nacine: u po razlicitim postavama osobenom „Regenorkestru“, u kvartetu sa Helgeom Hinteregerom, Orenom Marsalom (Oren Marshall) i Stivom Noblom, kao i u triu „Speakers` Corner“ sa gitaristom Martinom Sivertom (Martin Siewert) i bubnjarem Volfgangom Rajzingerom (Wolfgang Reisinger). 
  Svesna odluka odreci se elektronskog zvuka, razvoj digitalne muzike svakako u potpunosti slediti na trubi -1997. nabavljena cetvrttonska truba-, bile su odlucujuce etape za nastanak Franc Haucingerovog paznje vrednog solo trubackog CD-a „Gomberg“ (2000), u okviru kojeg on predstavlja raznoliki novi do tada nikada cut kosmos zvukova, koje je razvio na svom instrumentu. Sa „Gomberg-om“ se Haucinger svrstao u sam vrh medjunarodne improvizacijske avangarde; slede saradnje i CD-usviravanja sa Derekom Bejlijem (Derek Bailey), AMM veteranima Kejtom Rovom (Keith Rowe) i Dzonom Tilburijem (John Tilbury) kao i Akselom Dornerom (Axel Dörner), Kristijanom Fenecom (Christian Fennesz) ili Otomom Josihideom (Otomo Yoshihide) i Sasikom M. (Sachiko M). Uranjanje u svet zamrsenih mikroskopskih zvukova i od 2003. radosno ponovno pronalazenje muzickog smisla, konfrontacija zvuka njegove trube sa ritmom i melodijom („Regenorkestar XI“ i XII) mogu se posmatrati kao vazni koraci u razvoju. Danas je Franc Haucinger, koji od 1989 predaje na na Beckom muzickom univerzitetu, a od 1999. je clan Berlinskog ansambla „Zeitkratzer“ i dobija kompozitorske narudzbe izmedju ostalih i od beckog Klangforum-a, svetski putnik ciji je nezamenljivi muzicki potpis pojam izmedju Beca i Berlina, Londona i Bejruta, Tokija, Njujorka i Cikaga. Franc Haucinger je pokazao da se cak i u vremenu u kom je postmoderna vec odavno istorija jedan instrument moze opet na nov nacin izmisliti.

Andreas Felber
Translated by DEJAN JANKOVIC